El fet és, que al costat de polítics abnegats que treballen amb esforç pel bé del país, n'hi ha d'altres que només es mouen per interessos particulars i partidistes, i això socialment fa molt de mal. Notícies d'alcaldes que s'apugen el sou, de consellers que fan viatges innecessaris, de diputats que gaudeixen de prebendes inadequades, i de suborns reals o imaginaris, desprestigien la política i no ajuden en res a crear confiança. Si al costat d'això s'hi afegeixen les voluminoses prebendes d'alguns dirigents bancaris, que gairebé podríem qualificar d'immorals, les exagerades retribucions d'alguns esportistes, totalment desproporcionades, i notícies més recents, com l'evasió de diners de la SGAE, és evident que resulta molt difícil crear el necessari clima d'austeritat que necessita el país.
Si veritablement tots tinguéssim consciència que ens hem d'esforçar i sacrificar-nos una mica, no veuríem tantes ofertes de viatges turístics a països exòtics. És lògic que les agències de viatge facin la seva feina i que intentin guanyar-se la vida, però és lamentable que hi hagi moltes persones insolidàries que obliden que el nostre país, amb una balança comercial molt negativa, no es pot permetre el luxe de gastar tantes divises en viatges llunyans, i que a casa nostra també hi ha bonics indrets per visitar. Falta més solidaritat.
Per poder aconseguir un desitjable sentit de responsabilitat col·lectiva, seria necessari que comencessin per donar exemple les persones que dirigeixen la societat: els polítics. L'austeritat política és un element primordial, una austeritat que hauria de manifestar-se amb la supressió de despeses innecessàries, com certs ministeris, secretaries i ambaixades supèrflues. Austeritat en la despesa pública i molta exemplaritat, és el que exigeix l'actual moment de problemes econòmics del país. És lògic que, si falla aquesta exemplaritat que es demana, sorgeixin moviments d'indignats que acampin pels carrers i facin augmentar encara més el sentit de frustració de la gent.
Miquel
2 comentaris:
Veig que ets molt prudent quan dius que segons quins emoluments són “gairebé d’immorals”. Per mi ho són sense el gairebé
Els esportistes, també. I a més els estrangers tenen règim especial
I les falses domiciliacions per evitar pagar impostos?
I quantes coses més!
Les persones grans sabem molt bé que és l’austeritat, i a sobre, quasi se’n enriuen de nosaltres
Joan
Temps d'austeritat però aquests que nomenes fan una austeritat voluntària: els polítics,els esportistes,els banquers. A mí els que em preocupen són els que la fan obligada: els pensionistes més dèbils com les vídues,els funcionaris de nivells baixos i tants i tants treballadors que els han reduit el sou. Ara bé, estic amb tu en que haurien de donar exemple.
Publica un comentari a l'entrada